Досега в "Невероятните приключения на Джо-Джо"...
Ка... кьо... ин... - Пазете се... от... него...
Ди... ов... слу... га...
Дио!
Къде е Какьоин? - С Джотаро.
Един сладолед. - Добре дошла.
Госпожице, сладоледът е хубав, да, но не и колкото охладения ни
кокосов сок. Какво ще кажеш?
Можем да го опитаме. Три, моля.
Благодаря. 12 долара. - Свали ги на шест!
Тези ще стигнат. - Ще стигнат. Пак заповядайте!
Ще взема това!
Да не си въобрази, че ще духнеш с портфейла ми, лайненце?
Ще си издрайфаш вътрешностите! - Какьоин!
Не струваш повече от оная работа на хлебарка,
а докосваш портфейла ми със същите мръсни ръце,
с които си бършеш задника... Няма да ти се размине току-така!
На ти сега!
Какво те прихвана, Какьоин? Ще го убиеш!
Еха! Гръбнакотрошач? Егати хватката!
И да ругае така...
Какьоин! Казах ти да спреш! Глух ли си?
Чалнал си се нещо, Какьоин.
Да не превъртя?
Това заболя... Не трябваше да ме буташ така.
Този тип не е цвете за мирисане, щом се опита да открадне портфейла ми.
Нормално е да го накажа.
Прав ли съм, Джотаро?
Той...
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ
И сбиращият се звезден прашец
към пробуждане зове ориста предначертана от векове.
А мъжете се изправят
пред пътешествие през пясъците на времето.
Тази карма като верига ни оплита.
Съдба, засенчваща светлината!
Ставай! Ставай! Ставай! - С куршум на гордостта...
Давай! Давай! Давай! - ... стреля неговата ръка!
Ще те сломи! Ще те сломи! - И нека юмруците му
носят свещеното видение с названието "Станд"!
Епизод 9 "Жълтата умереност"
Какво си зяпнал така? Ще ме убиеш с поглед, Джотаро.
Нали няма да си разваляме отношенията
само защото дадох урок на този джебчия?
Вижте, бръмбар носорог! - Жестоко! Къде го видя?
Горе на дървото има цели четири! - Вярно! Супер!
Джо-Джо, не се вкисвай, де.
Просто съм малко изнервен.
Изморен съм от пътя и не съм много на кеф.
Не си на кеф? Изглеждаше ми съвсем добре.
Дъртия и Авдол смятат, че е най-добре да стигнем до Индия с влак.
Тръгваме утре. Ще хванем лифта до сингапурската гара за билети.
Бате Какьоин... Джо-Джо тръгна напред.
Добре. Ей сега ще го настигна.
Предполагам обожаваш кокосовия сок.
Дъвчеше бръмбар... Не! Сигурно съм си въобразила,
и е било кора от кокоса. - Да. Много обичам кокос.
Случило ли се е нещо? - Не, няма нищо.
Джотаро. Ще ядеш ли черешката?
Дай ми я, ако няма да я ядеш. Гладен съм като вълк.
Внимавай, Джотаро! - Джо-Джо!
Майтап бе!
Майтапя се само бе, Джотаро.
Какьон сякаш е напълно друг човек!
Ето пак! Какво ме гледаш като пребозал,
бате Джотаро?
Качвай се, Какьоин!
Лифтът пристигна.
Казах ти да се качваш. Приготвил съм ти билет.
Взимай го
и дим да го няма обладания ти задник!
Какво?!
Не е точно така. "Обладан" не е точната дума.
Това не е Какьоин! - Не забеляза ли,
че се уголемявах?
Кой си ти? Станд? Но успях да го ударя.
Съществуват ли въобще такива Стандове?
Моят Станд се слива с погълнатата плът.
Може да бъде видян и дори докоснат от обикновения човек.
Той олицетворява картата "Умереност" и се нарича Жълтата умереност.
А ето го истинското ми красиво лице! Виж си ръката, де, бате Джотаро.
Останала е частичка от мен на нея от когато ме цапардоса.
Предупреждавам! Докоснеш ли я, ще погне и лявата ти ръка.
А после си бръкни в носа с нея!
Моят Станд яде бавно, и колкото повече се храни, толкова по-голям става.
Няма да се отървеш от него! - Кучи син...
Какво ми кряскаш?!
Докато те усвоявам, ще ти запуша плювалника със собствените ти говна!
Гори.
Кучи син...
Дядото на Джо-Джо? В беда сме!
Анн? Какво има? - Бате Какьоин...
Какьоин? - Наистина ли ни е предал?
Лицето му се разцепи! Обаче всъщност се оказа друг човек!
Джо-Джо се качи на лифта с него, а някаква странна слуз яде пръста му!
Успокой се! Къде си сега?
Спирката на лифта до търговския център! Нападнаха го!
Бате Какьоин нападна Джо-Джо! - Веднага се връщай в хотела.
Викаше ли ме някой? - Къде беше?
Джо-Джо тръгна без мен и отидох да се попека край басейна.
С училищната униформа? - Е, и?
Всичко е наред. Истинският е при нас. Анн, значи вашият Какьоин е...
Самозванец! - Знам!
Джо-Джо скочи от лифта!
Носител - Джотаро Куджо Станд - Платинена звезда
И таз добра...
Сливащ се с плътта Станд? Бавно изяжда пръста ми...
Трябва да се погрижа първо за Станда, преди да се изправя срещу него.
В най-лошия случай ще се наложи да си отрежа пръста.
Да не помисли, че се измъкна? Най-добре ще е да те светна.
Вземи си изсмучи калта в ушите със сламка, за да чуваш по-добре.
Моят Станд Жълта умереност няма слабости.
Не че те пускам, просто няма смисъл да те преследвам,
лайненце!
Ще изгоря и себе си, но би трябвало да го убие.
Само се разпростря повече!
Не биваше да го нагрявам. Мама му стара!
Извинявайте. - Необичаен начин да се качиш.
Все едно ме няма.
Дай ми за малко сладоледа, хлапе.
Абе, ей! Защо взе сладоледа на детето?
Ваше ли е? - Не.
Тогава трай и се любувай на гледката! Ще ти купя друг, щом слезем.
Ако огънят не помага...
Мамка му! Образува бодли и се впи още повече в ръката ми!
Виж, огънят и ледът няма да помогнат.
Колко пъти да ти повтарям, че няма ахилесова пета...
Лайненце?!
Ти! - Тате! Кученцето!
Вече си бил в кабината, а, кучи сине?
Моят Поки! - Не дърпай! Пусни каишката!
Дошла съм да те довърша...
Бате Джотаро!
Бърз си! Само че... За пореден път ти казвам, че нямам слабости!
Слушаш ли ме въобще, селяндур такъв?!
В основата си моят Станд е броня, консумираща енергия.
Офанзивна защита! Колкото и да си бърз или силен,
това няма да ти помогне срещу Жълтата умереност!
Не можеш да ме победиш! Единственият ти изход е да си откъснеш ръката!
Разбираш ли?!
Безпомощен си! Не можеш да се освободиш!
Не и преди да те изям!
И таз добра...
Действително няма слабости. Може би дори е най-силното и ужасяващо нещо.
Само че Куджови... Не.
Джостарови си имаме свой мироглед, когато нещата опрат до бой.
Все още имам един вариант.
И какъв е той? - Той е...
Той е...
Да си плюя на петите! - Какво?!
Още те глозгам, дръвнико!
Не можеш да се освободиш от моя Станд, а си тръгнал да бягаш?
Може и да бягам...
Само че е във водата. - Не мога да дишам...
Свали си защитата, за да си поемеш дъх.
Колкото и силен да е твоят Станд,
убия ли носителя му, и той ще го последва.
Разбираш ли? Много глупости наговори горе.
А аз съм от хората, които взимат присърце такива неща.
Моля те, спри... Не мога да се бия повече.
Носът ми е счупен...
А и сигурно ще трябва да ми шинират челюстта...
Дио ми обеща пари. Повече не смятам да рискувам живота си срещу вас.
Ето! Виждаш ли? - Говори!
Разкажи ми за носителите, които се готвят да ни нападнат.
Това вече не мога да ти кажа.
Имам капчица гордост у себе си. Не мога да предам другарите си.
Ясно. Много благородно. - Сега си спомних!
Смъртта, Императрицата, Обесения и Императора... Цели четирима!
И какви са им способностите? - Нямам представа.
Нямам представа, кълна се! Носителите не показват какво умеят,
за да не разкрият слабостите си.
Иначе една вещица е открехнала Дио за Стандовете,
и синът й е сред четиримата. Казва се Джей Гайл.
Има две десни ръце и олицетворява картата "Обесения".
Той е убиецът на сестрата на Полнареф.
Чувал съм слухове за способностите му.
Изглежда, използва огледало.
Лично не съм го виждал, но Полнареф няма шанс срещу него.
Ще загине.
Току-що осъзнах нещо, Джотаро.
Изглежда богинята на късмета все още е на моя страна.
Виждаш ли канала до теб? Пълно е с омари около него.
Хубаво го погледни.
Шахта...
Онази водосточна тръба е свързана с шахтата до мен!
Ще те завлека в нея!
Сега не можеш да ме атакуваш! Изглежда, напразно ти разказах
за мъжа с двете десни ръце.
Джотаро Куджо, голям съм късметлия да се случа на дупка,
в която да те придърпам!
Дори се подсилих с омарите.
Ще те смачкам и направя на сладко!
За смъртта ти Дио ще ми даде сто милиона долара.
Не мислиш ли, че съм голям късметлия
да изкарам толкова пари за няколкоминутен бой,
кастриран дръвник такъв?!
И таз добра... Много е трудно да се погледнеш отстрани.
Не забеляза ли, че изчерпа късмета си?
Да се разминеше само със счупен нос...
Беше жив късмет!
Удар с водно налягане откъм канала?!
Майтапех се само, г-н Джотаро!
Само се занасях с тебе, нищо сериозно.
Хайде де! Лично ли го прие?
Нали няма да ме удряш повече? Аз съм сериозно ранен човек...
Носът ми е счупен и ще се наложи да ми шинират челюстта...
Нямам какво повече да ти кажа.
Прекалено си жалък, за да кажа каквото и да било.
Носител - Рабър Соул Станд - Жълтата умереност
И таз добра... Най-после се отправяме към Индия.
Мъжът с двете десни ръце се казвал Джей Гайл, а?
Впрочем къде е Анн? - Беше на гарата в Сингапур,
преди влакът да тръгне.
Сигурно е дошло време за срещата й с баща й.
Все си мисля, че хлапето послъгваше за тази среща.
Макар че е малко самотно без нея наоколо. Не мислиш ли, Джо-Джо?
Но си е страховито да знаеш, че Станд се е дегизирал като мен.
Очевидно се е вече бил трансформирал, когато сме тръгнали от хотела.
Джо-Джо, ще ядеш ли черешката?
Не че съм лаком, просто са ми любими. Може ли да я изям?
Да. - Благодаря.
Виж фламингите, Джо-Джо.
И таз добра...
Джо-Джо...
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Откраднаха ми портфейла! - Не, благодаря!
Ако не ми дадеш бакшиш, няма да отидеш в Рая, батко.
Ало! Не си ври носа там! - Авдол, това ли е Индия?
Да. Не е ли прекрасна страна?